Prokletá čtvrť Templu.
Co tu děláš?
Odpověz. Co čmucháš?
-Vedu vyšetřování. -Co vyšetřuješ?
-Vidocqovu smrt. -Ty?
Ano. Jsem jeho oficiální životopisec.
Zmiz odsud. Nenašel bys ani vlastní řiť na sesli.
-Připadáte si tak silný? -Pravda je šeredná. A co?
-Proč nezavoláte policii? -Čekám, až přijde můj čas.
Brzy budu znát jméno toho, kdo našeptával těm třem zvrhlíkům.
Copak? Vidocqova smrt mě zaskočila. Jinak bych byl hotov.
-Sledovali jsme stejnou stopu. -Jakou stopu?
-Sklárnu, samozřejmě. -Sklárnu?
Jak souvisí sklárna s bleskem? S vraždami? S pannami?
To je profesionální tajemství.
Šel jsem tam za Vidocqem a proto jsem mohl zprávu otisknout první.
"Froissard, nejrychlejší pisálek v Paříži..."
Zbláznil jste se? To není závod. Tady jde o vraždy!
Děje se tu něco?
Ne. Zasvěcuji tady mladíka do řemesla.
To teď nech. Chystají se velké věci a my tě potřebujeme.
Neboj se, hned přijdu.
Vím, proč jste nezavolal policii. Protože žádné důkazy nemáte.
-Mám fakta. -Jen samé žvásty.
-Mám svědky. -Z mokré čtvrti. Alkoholiky.
-Mám věrohodného svědka. -A kdo to je?
Já.
Ať je ze mě mnich, jestli se tam neodehrávaly pěkné orgie.
Nevěřím vám.
Jestli mi nevěříš, zeptej se Marine Lafittové.
-Marine Lafittové? -Lékařovy ženy.
-Kde je? Kde ji najdu? -To nestojí za to, chlapče.
-Ta už ti nic neřekne. -Je mrtvá? -Skoro.
Opium, chlapče. Opium. Drogy z ní lezou i očima.
Od manželovy smrti kouří v jednom kuse.
Nepátrej po ničem, nejsi na to stavěný.
Co vás to všechny napadlo?
-Tak co? -Nic. -Nenašli jste foukače skla?
Ne, pane. Nic nevědí. Anebo mají strach.
Mluvil jsem s Polignacem.
Karel X. zítra zruší svobodu tisku a rozpustí sněmovnu.
Safra.
-Jak říkáte. -Co tedy máme čekat?
Povstání. Občané vyjdou do ulic.
A se zbraněmi, které máme, nám nezbyde než se zavřít do žalářů
a čekat v nich na posily.
Pusťte je na svobodu. Svědek má smůlu. Tady se už nic nedovíme.
A hlídkování v Templu? Máme tam své lidi nechat?
Odvolejte je.
Zítra budeme mít jiné starosti.
-Ještě maličkost, pane. -Ano?
Děti, které pracují ve sklárně, vyprávěly cosi zvláštního.
Několikrát prý viděly...
Co?
Stvůru, která brousila kolem sklárny.
Tvora, který měl místo tváře zrcadlo.
-Říká vám to něco? -Jen vzdáleně.
Pověst o něm se vypráví ve zdejší čtvrti.
Připisují mu každý zločin, ke kterému tady dojde.
Je to jen pověra.
Víc nemáte?
Myslel jsem...
Možná jsme se od začátku mýlili a ta zrůda s vraždami souvisí.
I s Vidocqem.
Přišel jste o rozum?
Věříte na strašidla?
Jděte si lehnout, pane Tauzete.
Nemám tu stopu prozkoumat?
Jděte si lehnout.
Za pár hodin se na vás vrhnou a už to nebudou jen přízraky.
Marine Lafittová?
-Jste Marine Lafittová? -Co chceš?
Na zdvořilosti nezbývá čas. Chci zjistit, kdo zabil Vidocqa.
Zabili Vidocqa...
Proč se smějete?
-Protože je to moje vina. -Jak to vaše vina?
Nechápeš, že já jsem ho vehnala do spárů té stvůry?
Jaké stvůry? Povězte mi. Kdy jste viděla Vidocqa?
Před dvěma dny.
-Ve svém budoáru. -Povězte mi o tom.
-Chceš taky umřít? -Chci objasnit jeho smrt.
-Nejprve potřebuju svou dávku. -Ne.
Kdo tu poroučí?
Hned tu budou. Vyprávějte mi.
Všechno začalo Ernestovým šílenstvím.
Šílenstvím muže, který miloval sám sebe a nechtěl zestárnout.
To je jeden z možných výkladů. Váš muž nebyl dandy, ale zvrhlík.
-Obchodoval s pannami. -Mlč. Nic o tom nevíš.
Ernest pěstoval svůj zevnějšek jako umělecké dílo.
Jenže věk ho už začal ničit.
O ničem jiném nemluvil. Už mě neviděl, přestal se mě dotýkat.
Viděl už jen své vrásky, povadlou pleť, známky postupného chátrání.
-Každou noc chodil za těmi dvěma. -Belmontem a Veraldim?
Jednou jsem šla za nimi.
S tímhle naše pleť opět získá lesk.
To už jsi říkal minule.
Co myslíte, že tím získáte? Trochu času?
Myslíte, že vám ten kouzelný prášek vrátí mládí?
Navrhuji vám obchod.
-Co prodáváte? -To, co hledáte.
-Věčné mládí. -Cože?
Elixír mládí.
-Tlachy. Nikdo nemá takovou moc. -Nikdo. Jen já.
Co za to chcete?
Potřebuji surovinu. Dodejte mi ji
-a dostanete elixír mládí. -Jakou surovinu?
Panny. Mladé dívky.
Čistá stvoření.
Proto je tedy kupovali?
Pro co jiného?
-Nechtěli s nimi obcovat? -Obcovat?
Ti muži už měli tělesné obcování za sebou. Já to musím vědět.
Ne. Šlo jim o estetiku, eleganci. O dílo, které má uniknout času.
-A kdo byl ten muž s maskou? -Alchymista.
Kdo?
Alchymista.
Prý brousí ve čtvrti kolem Templu.
V jeho tváři se zrcadlí tvář jeho obětí.
Nesměj se.
Má elixír mládí, zcela nepochybně.
Aby ho mohl připravit, potřeboval panny.
Paní, jed vám vymyl mozek. Nevím, proč vás poslouchám.
Protože se bojíš. Jako já. Jako Ernest. Jako my všichni.
-Šílíte. -Varuj se masky.
Jak se v ní odrazí tvůj obraz, budeš ztracen, přijdeš o duši.
-Jste šílená. -Týdny plynuly.
Ernest a ti dva další mu vodili panny.
Dávali jim drogy, aby je uspali. Chtěla jsem tomu učinit přítrž.
Ale opium bylo silnější.
Ernesta trápilo svědomí. Nakonec se rozhodl, že s tím přestane.
Osmkrát jsme vám dodali zboží a stále nemáme elixír. Lhal jste.
Nic nemáte, ani tajemství, ani elixír, nic.
Nejste nic, jen zlo!
Další. Potřebuju další.
Ne! Je konec!
Potřebuju další.
Té noci mi Ernest všechno pověděl. Dívky už mu nepřivedl.
-Proto ho Alchymista zabil? -Po Belmontovi a Veraldim.
On seslal blesk.
-To jste řekla Vidocqovi? -Ano. -Co udělal?
-Proč nejdou? -Co udělal Vidocq? Co udělal?
-Vzal si náš povoz. -Kam odjel?
Myslel,že si koně pamatují cestu do laboratoře. Nechal se vést.
Jak si ji mohli pamatovat? Odpovězte! Jak?
Osmkrát tam jeli se zbožím. Určitě musí znát cestu nazpaměť.
Kde je ta laboratoř? Odpovězte! Kde je?
-Jdi pryč. Nech mě! -Kde je? Odpovězte!
Kdybych to věděla, už bych byla mrtvá.
Nezdržím se dlouho.
"Pověsti, pověry, fámy"
Legenda.
Jedna z nejstarších pověstí z Templu.
Alchymista je zároveň vrah i učenec.
Podle obyvatel Templu spáchal všechny neobjasněné vraždy.
Někteří tvrdí, že nemá tvář. Jiní říkají, že má všechny tváře.
Další mají za to, že jeho tvář je zrcadlo, které do sebe vsaje duši.
Ten, jehož obraz se zrcadlí v jeho masce, přichází o duši.
Ten, jehož obraz se zrcadlí v jeho masce,
přichází o duši.
"Červenec 1830"
Otevřete.
Otevřete!
Musím s vámi mluvit, pane.
Co tu děláte?
Etienne Boisset. Jsem Vidocqův životopisec. Vyšetřuji jeho smrt.
To se povedlo! Chopte se toho darebáka.
Povíte nám, co tu děláte.
Mí lidé mi řekli, že takový jako on byl v noci na bulváru zločinu.
Pane, podívejte se!
Co jsem vám říkal? Vidocq pátral po Alchymistovi.
Probůh! Ten člověk existuje! Není to jen legenda!
-Já vám to vysvětlím. -Je to zcela jasné.
Vidocq pronásledoval Alchymistu do sklárny.
A Alchymista shodil Vidocqa do výhně.
-Možná, ano... -Co jiného?
Zkusme sledovat tuto nit.
Blesk mohl nasměrovat Alchymista a za Alchymistou může být Vidocq.
Nerozumím.
Blesk, vraždy, maska.
Co když jsou to jen způsoby někdejšího zločince?
To by vysvětlovalo, proč jsou tu tyhle nástroje a ta maska, ne?
-To spadl Vidocq do výhně sám? -Poslouchejte mě.
Nebo narafičil svou smrt?
Konec konců, našli jsme jen hromádku popela, ne?
Nebylo by to pro raubíře a čaroděje jisté východisko?
Pane, s dovolením, přijde mi to poněkud složité.
Poslouchejte mě!
Vidocq a Alchymista jsou dvě osoby. Mám pro to důkaz.
Zdá se, že náš malý vyšetřovatel se vyzná.
-Jaký důkaz? -Pusťte mě!
Vidocq a Alchymista se utkali u Invalidovny, když umřel Lafitte.
Mám svědka jejich zápasu.
-A co všechny ty aparatury? -Vidocq byl chemik.
-Zkoumal nové složení papíru. -A tohle tu měl na ozdobu?
Kdo říká, že za Alchymistou je jen jeden člověk?
Zbláznil jste se?
Za jeho maskou by mohli být dva darebáci.
Vidocq a ta druhá zrůda.
Třeba Nimier.
Vy jste blázen!
Ne.
To nic, všechno je v pořádku.
-Vy chcete odnést... -Předmět doličný.
Uklidni se!
Tak se uklidni!
Co je to?
Kde ses tu vzala?
Má na tváři zrcadlo? Má místo tváře zrcadlo?
Jak ses odtamtud dostala?
Co ti udělal? Co udělal těm dívkám?
Co dělal s dívkami?
Kde je laboratoř?
Kde má laboratoř?
Darebák!
Mizera!
Teď znám tajemství netvora. Jeho zrcadlo je živé.
Maska zachycuje energii, je to taková pumpa.
Ve chvíli, kdy je zabije, ukradne Alchymista svým obětem duši.
Uvězní je ve své masce
a sytí se jimi, aby nikdy nezestárl.
Z panenské krve Alchymista vyrábí sklo své masky.
Čistota panen mu dává život.
Mám-li pravdu, vím nyní, kde Alchymistu najdeme.
Zabiják nevyrábí masku sám, připravuje jen surovinu.
Alchymista má komplice. Skláře a já vím, kde ho najdeme.
Ve sklárně v Arsenalu.
Tak co? Hrajeme si? Copak jsi tu dělal? Pořád šlapeš do sajrajtu.
Já alespoň hledám.
A já snad ne? Myslíš, že jsem si v kanceláři dával šlofíka?
Začal jsem pátrat znovu od začátku.
Tak pozor. Já jsem začal pátrat od začátku.
A víš něco, co bych nevěděl?
Vím, proč šel Vidocq do sklárny.
A vím, proč terč měl být v určenou chvíli tam.
Máš na mysli Alchymistu? Jdeš s křížkem po funuse.
Spíš bys teď měl hledat jeho komplice.
Chcete říct foukače skla?
Ano. Ten chlap všechno viděl.
-Byl tam, když Vidocq dodělal. -Cože?
Tu noc, kdy se sklárna zastavila, jsem si šel popovídat se skláři.
Došlo mi, že někoho schovávají, a jim došlo, že musí s barvou ven.
-Výměnou za mou ochranu. -A on všechno poví?
Nic jiného mu nezbývá. Buď já, nebo Alchymista.
-Teď hned? -Tobě nic neunikne. -Vezměte mě s sebou. -Chceš?
Je to můj případ. Taky chci Alchymistu dostat.
Taky chci pomstít Vidocqa.
-Půjdeme. -Kam? -Do sklárny. Tam ho nikdo nehledá.
S Froissardem jsou to už dva.
A ten mamlas je všude před námi.
Za ním chodí Alchymista a likviduje svědky.
Brzy na něj dojde řada. A my jsme ztratili jeho stopu.
Ne, pane. Vím, kam šel.
Je s Nimierem.
Našli foukače skla.
Pak tedy nastala hodina pravdy.
Musíme si nasadit tohle, dnes spalujeme jedovaté látky.
Tak řekni, cos viděl. A neboj se. Oni tě mají chránit.
Říkal, že hledá ďábla.
Ale ten ďábel byl on.
Potřebuje novou masku. Dnes v noci mi přinesl suroviny.
Kdy se vrátí?
Kdy?
-Je tady. -Cože?
V chladírně. Masku jsem zhotovil, nepochybně už je tady.
Nemám právo tam jít, když...
Počkej! Mám-li zemřít, chci vědět.
Chci vidět tvou tvář!
Že by se Vidocq sám dobrovolně zabil? To není možné.
Přísahám. Když Vidocq pohlédl netvorovi do tváře,
vrhl se dolů.
-A tys viděl jeho tvář? -Ne. Vždycky ke mně byl zády.
Hrome! Všechno pronic zanic.
Byla to moje poslední naděje.
Pane, o nic jste nepřišel.
Nic nevědí, nic neviděli a nikdo se nedoví, kdo je Alchymista.
Opravdu?
Chci vidět tvou tvář.
Nepustil jsem se okraje výhně pro to, co jsem viděl pod maskou,
ale kvůli tomu, co jsem uviděl v masce.
Když mě dělníci vytáhli, řekl jsem jim, že musím být mrtvý.
Všichni si musí myslet, že jsem umřel. Ukryli mě, ošetřovali.
Večer přišel Nimier. Hned jsem věděl, žes po mně přišel zamést.
Nemohl sis najít lepší přestrojení než tohle.
Zatracená maska!
Ne!
Nimiere!
Nechte mi ho, je v pasti.
Mizero!
Chci vidět mrtvolu! Ukažte mi mrtvolu!
Chtěl jsem vás vidět.
Chtěl jsem si být jistý, že to všechno nebyl jen sen.
Hromské dílo. Bez takových zkoušek bych se obešel.
Jak jsme na tom?
Je konec. Lid táhne na Louvre a na Tuileries.
Karel X. je na útěku.
-Změní se tím něco? -Pokud jde o ně, nevím.
-Pokud jde o mě, očividně ano. -V jakém smyslu?
Při nejlepším mě čeká vězení. Při nejhorším guillotina.
Nebo naopak.
Odejdete z Francie?
Ne. Přijmu to.
Po tom všem, co jsme prožili.
Hromské dílo, je to vůbec možné?
Věnováno našemu příteli Jeanu-Francoisi Malletovi.